La morta
Date: 2025-03-10T00:00:00+00:00
Keywords: Catalan drama

The Project Gutenberg eBook of La morta

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: La morta

Quadro dramátich

Author: Pompeu Crehuet i Pardas

Release date: March 10, 2025 [eBook #75579]

Language: Catalan

Original publication: Barcelona: Imprenta de Antonio López, 1904

Credits: Editor digital: Joan Queralt Gil

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK LA MORTA ***

La morta

Quadro dramátich

Pompeu Crehuet

1904

Aquest text ha estat digitalitzat i processat per l’Institut d’Estudis Catalans, com a part del projecte Corpus Textual Informatitzat de la Llengua Catalana.

Personatjes

Personatjes

L’Eloy: Pobre degenerat d’edat indefinida. Fill de: En Jaume: Home d’uns quaranta anys. Havent viscut llargament dominat per l’encís d’una dona viciosa, ara que ha sufert una forta sotragada se transfigura y redimeix. Es fill de: En Quirse: Vell resignat y feble. Després de l’arrepentiment de’n Jaume sent una joya inmensa que sembla retornarli tota la esperansa perduda. L’Antonia: Vehina servicial y honrada. En el fons es un tros de pá, pero crida y s’enfada sovint. La Rosa: Viuda jove, plena de salut y ab molts pardalets al cap. Es desvergonyida, ab gent d’esperit pero ab molta carn molt fresca y ben repartida. La Teresa: Vintidós anys; sencilla y bona. Es neboda de l’Antonia.

L’acció á Vilassana, poble que se suposa aprop de Barcelona.

Aquesta obra va representarse per primera vegada en el Teatre Català (Romea), la nit del 19 de Abril de 1904, baix el següent repartiment:

Eloy | senyora Jarque
Jaume | senyor Borrás
Quirse | senyor Soler
Antonia | senyora Morera
Rosa | senyora Clemente
Teresa | senyora Baró

Director artístich: D. Enrich Borrás.

Dreta y esquerra, las del actor.

Escena

Menjador menestral. Una porta al fóns que dona a l’entrada. A la dreta, l’escala, de quína se’n veuhen els primers grahóns. A l’esquerra, un’altre porta que comunica ab la cuyna. A la dreta de la porta central, hi há un escó arrimat á la paret y á l’esquerra, un bufet. Davant mateix del bufet, á primer terme, la taula llarga ab cadiras al entorn. Penja del sostre una gabia ab un canari. Totas las cosas respiran un cert desordre, com si anyoressin aquella má carinyosa que en altre temps sabía aconduhirlas… Del carrer ve la llum d’un cayent de tarde. S’extén mandrosa per la gran entrada y arriva al menjador casi apagantse…

Llarch silenci. Trastejan per la cuyna. Després, poch á poch, pesadament, se sent baixar l’escala. Entra l’Eloy repetint anguniós:

Eloy: Mare!… Mare!… Mare!… (Silenci. Se sent trastejar per la cuyna. L’Eloy se frega’ls ulls, mira al seu entorn y s’asseu. De cop, s’enfila en una cadira y despenja la gabia del canari). Mare!…

(Surt l’Antonia de la cuyna, arremengada de brassos y tota suada).

Antonia: Què fem? Deixa el canari! Bó!

Eloy: Au, á travallar gandula!

Antonia: Deixa,’t dich!

(Va per péndreli la gabia).

Eloy: (Resistintse). Au!… Au!… Qu’es meu!

Antonia: Ho xerraré al teu pare!

Eloy: Me’n fum… Au, qu’es meu el canari! Maliatsiga!

(Aixeca un bras amenassant).

Antonia: Reíra! Sort que te’n falta un bull!

(Defensantse).

Eloy: Vos sou la ximple!

Antonia: Estigas! (Lliurantse d’ell). Fes lo que vulgas, pero un día’t trencarás el cap enfilantte per las cadiras.

Eloy: Me’n fum! Es meu el canari!

Antonia: Vols que te’l cogui per sopar?

(Esclata á riure llargament boy anantsen).

Eloy: Lloca! Llocassa! Lloca!

Antonia: (Parant de riure en sech). T’encasto aquets cinch dits á la cara, si no callas!

Eloy: Ay! (Arronsantse, vegentse’l cop á sobre). Mare! Mare!

Antonia: Sí, crídala ara…

(Entra la Teresa del carrer, tota silenciosa, casi de puntetas).

Teresa: Què feu?

Antonia: Cá! Aquet tabalot, que no parará fins á trencarse’l coll… Desde que no’t vigilan que’n fas mes que may. Ja’t faría llaurar dret jo, si caiguessis á las mevas mans!

Teresa: Deixeulo, tía. Que no ho veyeu?

(Signantse el front).

Eloy: (Adonantsen). Tú ets la ximple!

Antonia: Veus? Enrèdathi! Jo crech que té mes malicia que altre cosa.

Teresa: Deu nos en guard de nosaltres.

(Pausa. L’Eloy posa la gabia sobre la taula y ’s queda llarga estona bocabadat).

Antonia: Y donchs?

Teresa: Res, ja ho veyeu… Y vosaltres?

Antonia: Preparo el sopar: penso que no trigarán gayre…

Teresa: No han vingut encara?

Antonia: Ja es extrany, ja. D’aquí al cementiri no es tant lluny com aixó… Deuhen haverse entretingut.

Teresa: Molt fácil.

(Pausa).

Antonia: Has passat per casa?

Teresa: Sí.

Antonia: Y qué?

Teresa: Ja s’arreglan. Per un día…

Antonia: Filla, no hi he pogut fer mes: se m’ha trencat el cor y he tingut d’ajudarlos en aquest trastorn… Com s’ho hauría arreglat en Jaume?

Teresa: Ja teniu rahó. Pobre home!

Antonia: Aném á dir que no s’ho mereix gayre, per xó, que’l compadeixin.

Teresa: No hi pensém.

Antonia: Tu y jo’ns perdrém per massa bonas, filla.

Teresa: No’m sab greu.

Antonia: Y encara’ns retallarán, per torna.

Teresa: Deixeu dir!

Antonia: Sí, sí, que digan. No fem mal á ningú.

Teresa: Al contrari.

(Pausa. L’Eloy, tornant en sí, treu el calaixet de la gabia y ’s disposa á arreglarla).

Teresa: ’M necessiteu per alguna cosa?

Antonia: No.

Teresa: Ja heu fet els llits?

Antonia: Fa estona. (Adonantse de la maniobra de l’Eloy). Ja hi tornas, tú?

Eloy: Es meu el canari!

(Bufa’l calaixet).

Antonia: Aixís: empastífam el menjador. No m’ha costat rés d’escombrarlo, si’t sembla!

Teresa: Ves á la cuyna, home!

Eloy: No vull!

Antonia: Tossut, més que tossut! Pero no te’n riurás: t’ho juro. Estich esperant que torni el teu pare per xerrarli tot.

Eloy: Me’n fum del pare!

Antonia: Ja dormirás tou, ja, de la pallissa! Fes que’t trovi aquí fent porquerías!

(Pausa. L’Eloy, de cop, torna la menjadora al seu lloch, pren la gabía cuydadosament y ’s dirigeix cap á la cuyna).

Teresa: Ahont vas?

Eloy: A la cuyna… Aquesta vella…

Antonia: A quí dirás vella? (Fent com si l’empaytés. L’Eloy se’n va plorós, xisclant y corrents). Que no’m tiris pallofas á la cassola, sents?

Eloy: Au, vellota! (Pausa).

Teresa: Pobre xicot!

Antonia: Has vist? –Me’n fum del pare!– Y fuig corrents. Ja’t dich jo, que li ha ben posat la por al cos, en Jaume!

(Riu).

Teresa: Fa pena!… Y vos el reganyeu massa á l’Eloy.

Antonia: Mira qu’es tossut com una reyra de bet!

Teresa: No’n té pas ell la culpa de ser beneyt… Y després, ha passat una cosa tant trista, sense que casi se n’hagi donat compte!…

Antonia: Tens rahó. Ben mirat tens rahó. Pobre Mariagna!

Teresa: L’heu vista morir?

Antonia: No, filla. Deu me’n guard. No hi estich feta á n’aquestas begudas.

Teresa: Diu qu’está tant trastornat, en Jaume!

Antonia: Al menos ho fa veure. No hi puch creurer en els seus extrems.

Teresa: Voleu dir?

Antonia: Las cosas claras: quí l’ha morta á la Mariagna sino en Jaume? Si ha sigut una mártir! Si tota la vida no va fer mes que consumirse d’esperit!

Teresa: Teniu rahó…

Antonia: Y donchs, á qué venen aquestas desesperacións d’última hora? Comedia, noya; comedia de la fina.

Teresa: Potser sí.

Antonia: Estigan certa. Si las sevas llágrimas fossin de debó, ja no hauría dut la vida que ha portat…

Teresa: Aquella mala bruixa de la Rosa els ha perdut á tots!

Antonia: La malehida!… Pero no la té pas ella tota la culpa, no! Si en Jaume hagués estat un home no s’hauría deixat entabanar.

Teresa: Es ben extrany lo que ha passat, oy tía?

Antonia: Angel de Deu! Com se coneix que comensas la vida!

Teresa: No tant!… Tinch vintidos anys…

Antonia: Y ets casada y tot. Donchs mira: per mí, com si portessis bolquers. He vist moltas cosas en aquest mon, Teresa! Calcula si n’hauré vistas, que ni d’aixó m’extranyo!

Teresa: Mireu que un home casat, ab fill per estimar y pare que vigila, enredarse d’aquesta manera ab una barjaula com la Rosa!…

Antonia: Es lo mes sencill.

Teresa: No ho sé veurer.

Antonia: No’n duptis. Es dir, sencill, sencill… Sent en Jaume com es y venint las cosas com han vingut combinadas.

Teresa: Ah!… Vos ho sabeu?

Antonia: Som vehins de temps y podría ferne l’auca. Veurás que varen casarse d’alló més enamorats… semblava, ey! Als primers anys, va ser alló de cor que vols, cor que desitjas, sabs? igual que tu y el teu home, vaja!

Teresa: Y donchs?

Antonia: Donchs veurás que passa temps y sense saber el com ni el perqué, comensan á refredarse. Figúrat si ’s veya de lluny, que fins jo vaig adonarmen.

Teresa: Quin horror! Es que en Jaume ja devía entendres ab la Rosa!…

Antonia: Encara no; no corris. Era un’altre cosa. Alló que passa devegadas en els matrimonis: que ’s desitja un fill, el fill no ve y tot son morros y caras llargas.

Teresa: Ja… Pero quína culpa hi tenía la Mariagna?

Antonia: Qué m’esplicas!

Teresa: Digueu.

Antonia: Tot eran morros y caras llargas, quan vetaquí que un día se sab que la Mariagna está embarassada y tot cambía. Qué’t pensas quína alegría, en Jaume! Tot era la dona! Ni la custodia está més ben aconduhida…

Teresa: Y va neixer l’Eloy!

Antonia: Figúrat, eh? Després d’esperar tant temps y ab tant desitj, els hi neix un esguerrat de cos y sense cervell, per torna!

Teresa: Quína desgracia!

Antonia: Sí, noya, ho endavinas. D’aixó ve tot. El beneyt ha sigut la maledicció d’aquesta casa.

Teresa: Pobre ignocent!

Antonia: Qué vols ferhi? Aixís ho hem trobat y aixís hem de deixarho. Som aixís en aquest món. En Jaume va rebre un trastorn tant fort que sempre més se’n ha ressentit. Se’n havía fet tantas ilusións del fill!

Teresa: Y alashoras…

Antonia: Justa! Alashoras va comensar á ferse ab la Rosa. Pero qué’t pensas quína bogería va agafarli? No ’s recordava de ningú; no més d’ella. Y ’s cuydavan tant poch d’amagarse, que als quatre días tot el poble n’anava plé.

Teresa: Y la Mariagna?

Antonia: Pobreta!… Sufría y callava. Va posarse á estimar al fill aborrit ab tota l’ánima.

Teresa: Si que li té de ben aborrit al seu fill, en Jaume.

Antonia: May l’ha pogut veure!… Quín sufriment per una mare, veritat?

Teresa: Que Deu la tinga al cel!

Antonia: Si no hi es ella, ja cal que’ns ensajém á apagar el foch!… Era una santa y aquell home… Ah, es ben veritat que devegadas ens perdém per massa bonas, nosaltres!

Teresa: (Somrient) Vos no l’hauriau pas imitada, oy?

Antonia: T’ho ben rejuro! Jo, veure que un’altre, una qualsevol, me prenía l’home y’m xuclava las pessetas de la calaixera? May!… Pero la pobra Mariagna sufría y callava perque s’havía acostumat á creures culpable de la desgracia de tots… Era tant bona!

Teresa: Pero y en Quirse, que no ho veya lo que passava?

Antonia: Igual que si fos mut. Ell prou ho veya, pero callava com un mort.

Teresa: Sempre ha sigut aixís.

Antonia: Com una criatura. El seu fill l’ha dominat sempre. En Quirse, davant de’n Jaume, may ha gosat piular.

Teresa: Pero es molt bó en Quirse!

Antonia: Aixó sí. Ell prou l’estimava á la seva nora. El mimava tant, la pobre! Mentres en Jaume feya de las sevas, ella cuydava del fill beneyt y del vell acriaturat ab el mateix amor… No té nom el sacrifici de la Mariagna!

Teresa: Y tant malament com li han pagat!

Antonia: Pero en bona fé, que ja ha dut el cástich merescut, en Jaume! Nostre Senyor ja ha comensat á castigarlo en vida. La Rosa es un cap vert.

Teresa: No m’ho jureu!

Antonia: Donchs d’aixó que nosaltres veyém tant natural, may se n’ha sabut avenir en Jaume. Qué’t pensas que ha sufert poch de gelosía!

Teresa: Voleu dir que l’estima?

Antonia: Què sé jo! Lo que ’s veu que aquella dona li té embruixats els sentits. No mes la voldría per ell, y la Rosa es de tothom que sápiga llensá’ls diners. Figúrat quín torment per un gelós!

Teresa: Li está bé, per tonto!

Antonia: Y encare no ha acabat aquí’l torment de’n Jaume. Sabs de què ha mort la Mariagna? De un nou disgust á causa de la Rosa.

Teresa: Voleu dir?

Antonia: Ho sé del cert.

Teresa: Es terrible!

Antonia: Y sabs cóm ha mort la Mariagna? Ab un fill á las entranyas!… Qué’t sembla? Veus com Nostre Senyor té un bastó?

Teresa: Vetaquí, donchs, perque está tant desesperat en Jaume! Tant que l’havía desitjat un fill, y ara que venía li arrancan la esperansa!

Antonia: Ja ho deu haver sentit, ja, no’t pensis. Si ha plorat, las llágrimas han sigut no mes pel fill que se li emportan avans de neixer.

Teresa: Quí sab! Jo no’l veig tant dolent. La Mariagna ’s feya estimar de tothom y potser en Jaume…

Antonia: No ho cregas. Mira que hi tinch bon ull per aquestas cosas! Pobre Mariagna! Tant de bé t’ha fet Deu!

(Pausa).

Teresa: Escolteu tía: no’n parlém d’aquestas cosas, que encara’ns acabaríam d’entristir.

Antonia: Ja hi ha qui deu alegrarse per nosaltres: no t’espantis! Tot va aixís en aquest mon. Els uns ploran y els altres riuhen. Y que deu riure de gust, la gran bagarra!

Teresa: Què voleu dir?

Antonia: Que tens pá al ull, noya?

Teresa: Si no vos espliqueu…

Antonia: Santa ignocencia! Veus lo que’t deya? Que per mí ets com una criatura de bolquers.

Teresa: No us entench.

Antonia: Que la Rosa deu saltar y ballar, dona! No hi caus encara?

Teresa: No sé qué dirvos.

Antonia: Que li han deixat el camp lliure á la Rosa! Ja deu veures vestida de nuvia y cap á la rectoría falta gent!… M’esplico? D’alguna cosa li han d’aprofitar tants anys de bons serveys!

Teresa: Sou mal pensada.

Antonia: Poso el dit á la llaga: ja m’ho sabrás dir. La Rosa ha tret la rifa. D’aquí poch temps la veurém mestressa d’aquesta casa: tingas compte en quí t’ho diu.

Teresa: Fóra massa!

Antonia: De pitjors n’he vistas, noya; de pitjors n’he vistas… Ja enrahonarém quan tingas els cabells blanchs. Fésmhi pensar.

Teresa: N’hi ha per días.

Antonia: Com deu riure la barjaula! Haurá sortit ab la seva!

Teresa: Pero’ls morts cridan venjansa.

Antonia: La Mariagna ha perdonat á tothom.

Teresa: Hi ha cosas que no ’s perdonan ni en l’altra vida…

(Queda pensativa. Entre l’Eloy ab la gabia endressada, tot recelós: se veu que’n rumía alguna).

Antonia: (A l’Eloy). Ja tornas de fer mal, tú? Ahont has llensat las pallofas?

Eloy: Ni mitja n’ha caigut á la cassola… Ni mitja! Son á las escombrarías las pallofas.

Antonia: Sí que’t tornas endressat!

Eloy: Oy que soch bon minyó?

Antonia: Si no m’enganyas…

Eloy: Mireu! (Ab els dits fa la creu y la besa). Oy que soch bon minyó?

Antonia: Qué rumías, Teresa? Sents què’t dich?

Teresa: (Sobtada). Ah!… Res!

Antonia: No t’hi encaparris, dona. Tampoch ho arreglarém!

Teresa: Es veritat…

Eloy: (A l’Antonia, presentantli la gabia). Vos!… Guayteu, vos!

Antonia: Què m’ensenyas? Ja me’l sé de memoria’l teu canari.

Eloy: Oy qu’es neta la gabia?

Antonia: Com una plata.

Eloy: Ni mitja n’ha caigut á la cassola!…

Antonia: Me’n alegro, home.

Eloy: Teníu!

Antonia: Qué’m donas? Altra feyna tinch que aguantarte la gabia…

Eloy: Teniu… penjeula!

Antonia: Y ara! De quán temps há has posat seny?

Eloy: Penjeula. No está bé que s’enfilin els xicots.

Antonia: L’Eloy se’ns torna sabi, Teresa.

Eloy: Oy que soch bon minyó? Penjeula la gabia.

Antonia: Ja m’agrada que no vulgas caurer pujant y baixant de las cadiras. Per tú fas! (Entregant la gabia á la Teresa). Té, noya, tú que tens mes dalit: pénjala.

Teresa: (Penjantla). Es molt bon minyó l’Eloy!

Eloy: Sí…

(S’asseu tot rumiant. Pausa).

Teresa: Casi no s’hi veu.

Antonia: Haurém d’encendrer llum…

Eloy: Vos, Tónia…

Antonia: (A la Teresa, fent acció de sortir). Ja torno…

Eloy: (Atrapantla per las faldillas). Vos, Tónia!…

Antonia: Déixam; no estich per orgas.

Eloy: (Enfadat). Escolteu, vos dich! (Ella cedeix). Oy que soch bon minyó?

Antonia: Quantas vegadas m’ho preguntarás? Sí, forsa!

Eloy: Ho direu al pare qu’he sigut bon minyó?

Antonia: (Rient). Sents, Teresa? Vetaquí perque’ns ha fet penjar la gabia! Perque no li descubrissim la rebequería d’avans… Ah, murri!

Eloy: Ho direu al pare qu’he sigut bon minyó?

Teresa: Sí, Eloy, sí: no t’espantis.

Eloy: Li direu, Tónia?

Antonia: Ja ho crech. Y desseguida qu’arribi! Vols que li diguém desseguida?

Eloy: Sí…

Antonia: Donchs déixam anar las faldillas y ja sentirás quinas alabansas faré de tú!… Ah, escolta: pero d’alló que’m deyas que soch vella…

Eloy: Me’n desdich.

Antonia: Ja serém amichs, aixís.

Eloy: Encara sou fadrina, vos.

Antonia: No tant, fill: ni una cosa ni l’altre, oy?

Eloy: Ni una cosa ni l’altre…

Antonia: Justa. Me’n vaig o sinó’ns quedaríam á las foscas.

Eloy: No us en descuydeu de dirho al pare, sentíu?

Antonia: Ets pesat quan comensas!

(Se’n va. Pausa. Fosqueja. La Teresa está més pensativa que may. L’Eloy, assegut en una cadira baixa, somriu estúpidament. Després, veyent que no li diuhen res, se posa á cantar una cansó estrafalaria).

Teresa: Eloy. (Ell segueix cantant). Eloy!

Eloy: Qué?

Teresa: No cantis, que no es hora.

Eloy: No canto pas.

(Calla contrariat).

Teresa: Quí te las ha ensenyadas aquestas cansóns?

Eloy: La mare… Ja ho sabeu vos qu’es morta la mare?

Teresa: Ja ho sé, ja!…

Eloy: L’avi y’l pare son al cementiri…

Teresa: Y tú no hi has anat?

Eloy: No m’hi ha volgut el pare…

Teresa: Per qué?

Eloy: Me’n fum! Ja li direu quan torni qu’he sigut bon minyó, oy?

Teresa: Per qué ho vols que li diguém?

Eloy: Aixís no’m pega.

Teresa: Que no t’estima?

Eloy: Me’n fum del pare! Li direu?

Teresa: No’t fa may cap petó?

Eloy: Ni ganas! La mare’m fa petóns… Y plora molt la mare… Ja ho sabeu vos qu’es morta la mare?

Teresa: Sí, home… Y l’avi que t’estima?

Eloy: No diu may res l’avi… (Pausa). Jo vull anar al cementiri!

Teresa: Y ara! No veus que surten bruixas á la nit?

(Pausa).

Eloy: (Ab crit ple de llágrimas). Mare!

Teresa: (Espantada). Qué’t passa, Eloy?

Eloy: Es morta la mare!… Es morta! (Sanglotant). Mare! Mare!

Teresa: Pobre xicot!…

(Aixugantse una llágrima. Pausa llarga. Es fosch. Ve la Rosa del carrer. Després de duptar una estona, entra decidida).

Rosa: No hi ha ningú?

Teresa: Quí demana?

Eloy: (Exaltantse). Ux!… Ux!…

Teresa: Quí es, Eloy, que no m’hi veig?

Eloy: Ux, ux! La donota! La mala dona! Ux!… Quín fástich!

Teresa: (Comprenentho). Bona l’hem feta! Antonia! Antonia!

Antonia: (Sortint ab llum encés). Bona nit y bon’hora á tots!

Rosa: Bona nit, Antonia.

Antonia: (Molt sorpresa). Ah, ets tú, Rosa?

Rosa: Jo mateixa! Sembla que us en estranyeu!

Antonia: En bona fé, sí que me’n estranyo! Cóm no has vingut més aviat? Creu que feyas falta!

Rosa: Us voleu burlar de mí, Antonia?

Antonia: Deu me’n guart, filla! Seu, seu: sense fer cumpliments. Com si fos á casa teva.

Rosa: Gracias per l’atenció, mestressa.

Antonia: Disposa y mana.

Rosa: Jo pogués! Passaríau la porta desseguida!

Antonia: Vès que no te la fassi passar jo, la porta!

(Exaltantse).

Teresa: (Suplicant). Tía!

Antonia: Quíns fums gastém, pubilla!

Rosa: Aixó vos, que sembla que hi remeneu las cireras en aquesta casa!

Antonia: No ho cregas. Te cedeixo l’honor.

Teresa: Tía!… Penseu que nosaltres…

Antonia: No som ningú; ja ho sé. Hem de fer els honors á la senyora: tens rahó. Tú, Eloy: acosta una cadira per la Rosa.

Eloy: Jo, una cadira? Jo, una cadira? Ux! Ux! la donota! La mala dona!

Rosa: De quí has aprés aquestas paraulotas, beneyt?

Antonia: Oh, y tal! Treute la gorra… Sents que’t dich? Treute la gorra!

Rosa: Y per qué no?

Eloy: Jo, beneyt? Jo, beneyt? Vos sou la beneyta!… Y la lladre!… Y tot… Maliatsiga!

Rosa: (Se’l mira amenassadora. Després esclata á riure). Sort que’m fas llástima!

Antonia: Y ab rahó que te’n deu fer de llástima!

Rosa: Pero vos no me’n feu gota! Y si veníu en só de guerra, no seré jo la que us demani pau! Vaja, qué voleu?

Antonia: Que deixis en pau als morts!

Rosa: La poca solta! Sempre vaig pels vius, jo.

Antonia: No te’n alabis gayre. Els morts poden entrabancarte els passos.

Rosa: No hi ha por!

Antonia: Perque te las heus ab una colla de ximples. Es la teva sort!

Rosa: Voleu escándol? Donchs vos juro que’ls vehins ens sentirán.

Antonia: Tant se m’endona!

Rosa: Com que no teníu res per perdre!

Antonia: Lo que tú has perdut fá temps: la vergonya! Quí parla, Teresa? No la sents?

Teresa: Prou! Prou! Poden arribar d’un moment al altre y…

Rosa: Ah! Encara no han tornat del cementiri? Vetaquí per qué teníu tantas agallas!

Antonia: Ja sé que tens qui’t defensa: no ho retreguis!

Rosa: Es enveja ó pietat?

Antonia: El teu ofici me’n fá molt poca d’enveja!

Rosa: Es més honrat que’l vostre!

Antonia: Aixó ja es massa! (Va per abrahonars’hi. La Teresa la reté).

Teresa: Tingueu prudencia, Rosa!

Rosa: (Rient). No he comensat pas jo…

Teresa: (Baix á l’Antonia). No sab lo que ’s diu. Penseuho.

Antonia: M’hi feriría!

Teresa: No us ho prengueu aixís…

Antonia: Tens rahó. Al cap d’avall, no es pas ella la culpable. (Pausa). Vaig á parar taula.

Rosa: (Mofeta). Si us faig nosa…

Antonia: (Contenintse). A mí si que…

(Entra y surt parant taula. Pausa).

Rosa: (A la Teresa). Quína dona més estranya!

Teresa: Es molt bona, la tía!

Rosa: Pero mossega…

Antonia: Deu ser tart…

Teresa: Jo me’n vaig. Ja m’he entretingut massa.

Antonia: Espera que vingan. No’m deixis sola.

Teresa: Paciencia!… (S’havía alsat y torna á seure).

Rosa: Parla com si no hi quedés ningú, l’Antonia!

Teresa: No hi torném!

Rosa: Donchs callo.

Teresa: Aixís, dona. Seyeu.

Rosa: Bé tindrém de ferho. (Agafa la cadira baixa ahont s’asseya avans l’Eloy).

Eloy: (Adonantsen, reté la cadira furiós). Au!… Au! Es meva la cadira!

Teresa: Agafeune un’altra.

Rosa: Ara hi corro! Si us voleu riurer de mí entre tots, s’heu ben errat de comptes! Deixa la cadira!

Eloy: Au! Es meva! Au!… Seyeu á terra vos!

Rosa: Deixam ó’t pego! (Lluitant per péndreli).

Teresa: Rosa!

Rosa: No? Donchs me dona la gana!

(Deixa de lluytar y s’asseu pacíficament).

Antonia: Quínas ganas de moure brega!

Rosa: Sou vosaltres! Y aquest beneyt ha aprés bé la llissó. Pero no li valdrá!

Eloy: Es meva la cadira! Au! Au!

(Plorós, fora de sí, s’esforsa en péndreli).

Rosa: Si’m fas caure, sabrás com me dich!

Teresa: Seu en un’altre, Eloy!

Eloy: Es la meva! Es meva aquesta cadira!

Rosa: Ets tossut!

Antonia: Y tú tossuda!

Rosa: Tot aixó ho sabrá en Jaume. M’heu pres per sach dels cops aquesta nit!

Eloy: En Jaume? En Jaume? Es de la mare el pare! La cadira! Au! Es meva!

Rosa: No l’haurás: té!

(Repapants’hi ben bé).

Eloy: Maliatsiga!… Donota! Mala dona! Ux!…: Es meva! Ux!…

Rosa: Calla, ó…

Eloy: Lladre!

Rosa: Calla’t dich!

(Molt exitada).

Eloy: Lladre!… Es de la mare’l pare!

Rosa: (Plantantli bofetada). Y aixó es ben teu!

Eloy: Maliatsiga! (Trenca á plorar furiós).

Teresa: (Indignada). Rosa!

Antonia: Y déixala! Què’t pensavas? Per alguna cosa li será marastra! Ja comensa pegant, no ho veus?

Rosa: (Dirigintse á l’Antonia). Y vos…

Eloy: (Enlayrant la cadira). Us haig de trencar el cap!

Teresa: (Deturantlo ab travalls). Eloy! Eloy!

Eloy: Lladre!… Lladre!… Mala dona! Donota! Ux! Ux! Quin fástich!…

Rosa: Treyeumel del davant, ó’l mataría!

Eloy: Matar? Matar? A vos vos mataré. Quatre pams sota terra vos… Lladre!

Antonia: Comensas massa d’hora á ser mestressa; creume, Rosa. Has de buscarte un pinxo que’t defensi si vols manar aquí! (Entran en Jaume y en Quirse preocupats y silenciosos). Ja son aquí.

(Corrent á calmar á l’Eloy).

Rosa: Y sí que’m defensarán; ja sabreu dirmho! (Corrent á en Jaume). Jaume!

Antonia: El pare, Eloy. Calla…

(L’Eloy queda parat com si l’haguessin arruixat ab aigua freda. Tota l’energía d’avans desapareix de sobte y somriu estúpidament).

Eloy: El pare… Sí…

Teresa: No las puch veurer aquestas cosas!

(Surt á l’entrada).

Rosa: Jaume!

Jaume: Ah, ets tú?

Rosa: Perdóna que fins ara…

Jaume: Sí, sí; deixam tranquil…

Quirse: (Entrant al menjador y adonantse de la conversa, murmura). El corp… El corp!… Sempre els corps!… Pobre Mariagna!

Antonia: (A Quirse). Voleu sopar?

Quirse: No encara… No ho veyeu?

(Somriu amargament, signant á la parella).

Antonia: Hi ha hagut alguna cosa?

Quirse: Els corps ens han seguit… Sentiu com xisclan? Pobre Mariagna!

Eloy: Avi…

Quirse: Vina fill meu, vina. Deixemlos á n’aquets.

Antonia: Y el sopar?

Quirse:: Ja soparém mes tart. Deixeu que fugi l’aucellot negre!

Eloy: La mare…

Quirse: Es al cel, la pobreta! Y agafantlo per un bras suspira: Aném dalt, Eloy; aném. Com l’anyorarém tots dos á la pobre mare!

(Desapareixen escala amunt).

Antonia: Donchs m’arrivo fins á casa… (A en Jaume). Ja torno.

Jaume: Feu, Antonia, feu.

Antonia: (Trovant la Teresa á l’entrada). M’acompanyas?

Teresa: Sí… (Als de dintre). Bona nit!

Jaume: Y gracias de tot, Teresa.

Teresa: No val la pena. (A l’Antonia). No tornareu, vos?

Antonia: Aixís que puga…

(Signant á la Rosa, y volguent dir: quan ella hagi marxat. Se’n van la Teresa y l’Antonia. Pausa).

Jaume: (Enérgich). Bé, qué vols tú?

Rosa: Jo… venía…

Jaume: (Ab ironía). Vens á donarme’l pésam?

Rosa: Cóm me parlas avuy?

Jaume: Digas: qué vols?

Rosa: Veig que’t faig nosa. Tornaré quan s’hagi fos la boyra que portas al cervell.

Jaume: Es massa espessa per fondres.

Rosa: Qué vols dir?

Jaume: Res…

Rosa: Adeu, donchs.

Jaume: Adeu! Es lo millor que pots fer: anárten.

Rosa: ’M treus…

(Portantse’l mocador als ulls, se’n va poch á poch. Després se tomba observant. En Jaume queda pensatiu, ab el cap baix y els brassos cayguts. Pausa).

Jaume: (Com parlantse á sí mateix).

Morta…

Rosa: (Molt baix, el crida). Jaume… (Ell no contesta. Ella torna mes fort). Jaume.

Jaume: Encara? Déixam, t’he dit!

Rosa: Escóltam, Jaume… Ja ho sé que no he cumplert ab tú. Jo havía de venir quan ella era aquí…

Jaume: (Com l’altre vegada). Morta…

Rosa: (No capintne’l sentit). Sí, morta… Pero ja ho veus: no he gosat… Perdónam!

Jaume: Te feya por?

Rosa: Por? De qué?

Jaume: Es que’n feya de por, creume. Era blanca com la cera y tenía’ls ulls oberts…

Rosa: No m’espantan els morts.

Jaume: Donchs jo tremolo de cap á peus! (Petant de dents y estenent la má tremolosa). Mira.

Rosa: Pobre Jaume! No hi havías d’anar al cementiri!

Jaume: (Sech). Perqué?

Rosa: Perque… t’has conmogut massa.

Jaume: (Amargament). Te’n rius?

Rosa: (Desconcertada). Jo?

Jaume: (Repetint las paraulas maquinalment). Perque t’has conmogut massa… Está de broma la Rosa, com hi ha Deu!

Rosa: No t’entench… (Ell la contempla ab expressió indefinida.) (Pausa. Després parla decidit).

Jaume: No fassis més comedia, Rosa! Digas que te n’alegras de la mort de la Mariagna!

Rosa: Y ara! ’T tornas boig?

Jaume: Dígaho! Vull que ho digas! Perque t’ho llegeixo en els ulls! Perque ho endavino en tots els teus gestos! (Agafantla per las mans). Dígaho! Dígaho!

Rosa: Que téns? Tota m’espantas!

Jaume: La meva Rosa! La meva Rosa! Dígam que te n’alegras! Que aixís ets meva, ets més meva que may!

Rosa: Jaume! Jaume!

(Deixantse amanyagar. Ell l’acarona furiosament).

Jaume: Oy qu’era una nosa per nosaltres aquella… dona? Mírat ara: á casa meva mateix, á casa d’ella, te tinch entre els meus brassos!

Rosa: (Mirantlo fixo, victoriosa y rient). No t’agrado? (Ell fá per apartarla, pero ella li llensa’ls brassos al coll). Jaume!…

Jaume: (Furiós, com si l’haguessin punxat, la rebutja ab despreci). Vés, deixam! Que ofegan els teus brassos! Ens han ofegat á tots!… A tots!

Rosa: (Mirantsel ab espant). Jaume…

Jaume: Riu, perduda, riu! Cantemli unas absoltas de riallas á la pobre Mariagna y al fillet que venía! (La Rosa, no sabent que dir ni que pensar, va escorrentse cap á l’entrada). Tens rahó: m’he conmogut massa al cementiri!… No’n fassis cabal.

Rosa: Bona nit.

Jaume: Rosa!

Rosa: Me’n vaig. Ja’ns veurém un altre día: quan sigas el Jaume d’avans. Avuy ets com una criatura. Per xó’t perdono.

Jaume: No te’n demano de perdó!

Rosa: Dormir de gust!

(Anantsen).

Jaume: Vina! (Corrent á ella y agafantla pels brassos). Vull que’t quedis encara, sents? Vull dirte tot lo que’m sento aquí. Vull que’m comprengas y’t vull compendrer… Que jo may t’he conegut encara!

Rosa: Desvariejas…

Jaume: Avuy sento com si m’arrenquessin una vena dels ulls y vull que m’ajudis a acabar d’arrencármela! Vina!

Rosa: Deixam! Deixam! O cridaré.

Jaume: Crida tant com vulgas! Ara ray, que’ls que temían sentirnos no hi son! Jo’t vull coneixer, Rosa!

Rosa: Ves á reposar, Jaume: que ho endavino que necesitas repós!

Jaume: Si’n necesito! No ho sabs prou, encara!… Aixó vull. Reposar, encara que siga massa tart pera reposar… Vina aquí, á la claror!

Rosa: Que’m fás mal!…

Jaume: Aixís, que’t vegi. Que diuhen aquets ulls? Jo may ho he sabut que deyan… Fins ara no comenso á endavinarho… Que n’hem fet de mal tu y jo! Que me n’has fet de mal!

Rosa: Jaume…

Jaume: Mira aquesta casa: es freda y buyda… S’hi sent el fret de la mort. Jo’l sento al moll dels ossos…

Rosa: Tota m’esglayas…

Jaume: Y si’m vegessis de dintre, Rosa! Tu no pots saberho lo que ha passat en mí!… He vist á la Mariagna al cementiri: era mes blanca que may y tenía las mans encarcaradas sobre el ventre com protegint al fill que duya á las entranyas…

Rosa: (Fent per lliurarse d’ell.) Prou! Prou!

Jaume: Tant que l’havía desitjat de sempre un fill per estimar!… Y ara que venía, ara que la Mariagna me’l duya plena de goig, tu y jo’ns hem ajuntat per enterrarlo avans de neixer…

Rosa: Deixam!…

Jaume: L’haguessis vista á la pobre Mariagna aquestos días! Temía alguna cosa… Se neguitejava com si pressentís alguna cosa esgarrifosa… Jo crech que no se sentía ab forsas per sobreviurer al fill y tremolava de deixarlo sol entre nosaltres… Ens coneixía massa!

Rosa: Prou!

Jaume: (Sempre mes exaltat, mirantla fixo y retenintla fermament). Y se l’ha endut ab ella, pobre mare!… Per nosaltres, per nosaltres no ha nascut el meu fill! Per vergonya y temensa de nosaltres no ha gosat obrí’ls ulls!… Ah, malehida!

Rosa: Ets boig!… Ets boig! Deixam, ó crido!

Jaume: Crida, lladre! Crida! Acaba de robarmho tot! Crida fins á escanyarte!

Rosa: M’has dit lladre!

Jaume: Lladre de la meva dignitat! Lladre de la pau del meu esperit. Tot m’ho has prés!… Tot, malehida!… M’has tornat com un ombra dolorosa de lo qu’era… Lladre! Lladre!

Rosa: (Cridant). Quirse! Antonia!

Jaume: Calla, ó t’ofego! (Amenassador).

Rosa: (Lluytant tremolosa), No…

Jaume: Y tu, qué m’has donat en cambi? Ni una gota d’amor!… Ni una guspira d’esperit!

Rosa: (Lliurantse d’ell ab un suprem esfors. Pausa). Aixís me tractas! Ben fet: no’m queixo. M’está bé, per béstia! Pero te’n recordarás!

Jaume: Vesten…

(Ella, tota roja, s’arregla els cabells y ’s posa en ordre el vestit).

Rosa: Sí, no’t faré més nosa. Deuhen haverte donat una mala beguda… Ets un gos rabiós.

Jaume: Vesten.

Rosa: Te fá por sentirme? Fins ara has xerrat tú y garlaré fins que’m dongui la gana!

Jaume: Vesten, ó…

(Alsantse furiós).

Rosa: Aixís, pégam. No més te falta aixó. Pégam, home, qué esperas? No’m sentirás ni una queixa: tot m’ho tinch merescut, per ximple! Ja’m servirá d’experiencia. Pégam, home! Qué fas parat?

Jaume: Vols desesperarme…

Rosa: Pobrissó!… Aixís me pagas tants anys d’estimació malaguanyada! Pero no m’enganyas, hipócrita! Estás cansat de mí fá temps y la mort de la Mariagna t’ha servit per fer un pas de comedia.

Jaume: (Indignat). Prou! Surt de casa!

Rosa: Aixó vols, dígaho clar. Si sembla estrany que no ho hagi conegut avans!… Aquest trasto de l’Eloy ja ha comensat la feyna amenassantme ab una cadira. Ha repetit tota las paraulas apresas de la seva mare. Ella us ha encomanat la rabia á tots!… (Rient). No n’hi ha per tant!… No n’hi ha per tant! Ja’t deixaré á las bonas: Pero te’n recordarás: t’ho juro. De tot, de tot lo que m’has dit te’n recordarás. Com si jo’n fos la culpable de la mort de la Mariagna! (Rient de nou). No’m fassis riure!

Jaume: Vesten, Rosa!

Rosa: Esperat, esperat!…

Jaume: Vesten! No’t vull veure may més!

Rosa: Ja me’n cuydaré de que no’m vegis!

Jaume: Surt d’aquesta casa, malehida!

Rosa: Y si no’m dongués la gana?

(Encarants’hi).

Jaume: A empentas y rodolóns ne surtirías. (Fora de sí, l’empeny cap á l’entrada. Ella se’n va rient). No’t vuy veure may més!… May més!…

(Atret per la cridoria, poch avans de acabar la escena ha aparescut en Quirse silenciosament en els últims grahóns de l’escala. En el seu rostre s’hi ha reflexat una gran emoció y una gran sorpresa. Al sortir la Rosa, empesa per en Jaume, romp á plorar y demana:)

Quirse: Tú? Tú la treus?

Jaume: (Adonantse d’ell y baixant el cap). Pare…

Rosa: (Boy anantsen, romp en una gran rialla). T’has tornat boig, ja ho veig!

Quirse: Oh, santa bogería que’ns salvarás encara!

Jaume: (Deixantse caure en una cadira rendit). Tot s’ha acabat per sempre! (Surt l’Eloy murmurant:)

Eloy: Mare… Mare…

Quirse: Si hagués sigut aquí la pobre mártir! Oh, si t’hagués sentit com t’he sentit!…

Jaume: (Sanglota). Jo l’he morta… Jo l’he morta!

Quirse: No ploris, fill meu; no ploris. Qu’ella’t perdona desde’l cel!

Eloy: Mare!… Jo vull la mare!

Jaume: L’he assessinada sense pietat! He assessinat á la mare ignocenta y al fill indefens!

Quirse: Jo’ls veig als dos somriure en mitj dels ángels…

Jaume: M’han deixat sol per sempre!

Quirse: Jaume, no! T’ha deixat al seu fill perque l’estimessis com ella l’estimava!

(Li alsa el cap ab las mans tremolosas).

Eloy: (Plorós, anant d’una banda al altre). Mare…

Quirse: Mira, Jaume: mira el pobre aborrit com l’anyora!…

Jaume: Mariagna!

Quirse: Es el seu fill! Es el fill dels vostres amors!

Jaume: Oh, sí… (En Jaume, després d’un moment de repulsió, l’abrassa. Ell somriu ple de sorpresa). Soch el teu pare, Eloy!

Quirse: Fesli un petó. (A l’Eloy que’l besa somrient). L’estimas?

Eloy: (Estúpidament). Sí…

Jaume: Perdónam! (Infinitament penedit, cau de genolls). Perdónam!…

Eloy: Sí…

(Pare y fill quedan abrassats).

Quirse: (Inefablement, ab els ulls plens de llágrimas). Si’ls vegessis, Mariagna!…

Teló

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK LA MORTA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- La morta
- Escena
- THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE